„Gata, au trecut urările de bine, haideţi să ne înjurăm şi să ne duşmănim în continuare ca să nu pierdem obiceiul”
Răutatea oamenilor e cea care le aduce suferință. „Nu mai aveţi nimic sfânt pe lume! Aşa s-o făcut lumea de rea, că mă mir că se mai face ziua’, scrie actorul Florin Piersic pe pagina lui oficială de Facebook. Or, omul rău şi invidios dăruieşte ce are în suflet. Ar trebui să înţeleagă că tot răul pe care-l face oricum odată şi odată i se întoarce, precum bumerangul. Obiceiurile de iarnă sunt o ocazie fericită de a ne bucura şi de a ne ura reciproc un An Nou cu sănătate, prosperitate şi bucurii. E într-adevăr un miracol, când uităm de ură şi invidie, devenim parcă mai buni. Dar această euforie trece parcă nici n-a existat, odată cu sărbătorile.
„Gata, au trecut urările de bine, haideţi să ne înjurăm şi să ne duşmănim în continuare ca să nu pierdem obiceiul”, citesc pe Facebook.
Oare să fi greşit cel ce a scris? Nu! Erau timpuri, când Anul Nou, Crăciunul, soseau nu cu masa încărcată de toate bunătăţile de pe lume, sărăcăcios în globuleţe era şi Pomul de Crăciun, însă cu gânduri frumoase și bucuria de a întâmpina Anul Nou cu sufletul deschis şi blând. Miracolul Naşterii ne creştea aripile speranţei într-o lume minunată, plină de bunătate şi vise împlinite, fără spâni şi zmei, doar cu feţi-frumoşi şi zâne bune, ca în basmele cu Făt-frumos şi Ilene-Cosânzene.
Colindam cu trăistuţele pline cu dulciuri, nuci, bomboane. Şi dacă gospodarii ne mai dădeau şi bănuţi, eram în al nouălea cer de fericire. Oamenii erau buni la suflet şi fericiţi cu puţinul pe care-l aveau. Acum dorim totul să strălucească, la exterior, dar uităm să ne bucurăm, precum o făceau părinţii noştri, Dumnezeu să-i odihnească în ceruri.
Atunci, demult, casele erau pline de copiii, care colindau de la amiază până noaptea târziu, dar şi de bucurii, de vorbe bune şi zâmbet, de prieteni sinceri. Astăzi lipseşte această bucurie, binecuvântarea cerească, bunătatea, sinceritatea, lumea e rece, rea şi invidioasă.
Timpul a trecut fulgerător, nu mai suntem demult copii, iar basmele au devenit realitate. O realitate ce mai mult doare, ne amărăşte, decât ne bucură sufletul. Împodobim bradul cu globuleţe şi luminiţe scumpe şi frumoase de i se rup crengile, dar în suflet nu mai avem acea căldură și bucurie a sărbătorilor, suntem triști, ne lipseşte bunătatea, liniştea sufletească.
Ar fi bine ca aceste sfinte sărbători ale sufletului – bunătatea, generozitatea, răbdarea, sinceritatea să sălăşluiască în inimile noastre pe parcursul întregii noastre vieţi, căci, după cum spunea Regina Maria a României, „Un gând frumos poate fi ca o biserică în care omul îşi odihneşte sufletul”. Deci, haideţi să fim un pic mai buni nu doar de sărbători…
Felicia NICHITA-TOMA pentru „Zorile Bucovinei”